Milujeme své matky, aniž o tom víme,
a hloubku té lásky pochopíme až při posledním sbohem.
Nevím, co se stalo. Když jsem byl malý, měli jsme se rádi.
Mám ji rád, mohu se na ni dívat ...
... mohu jí říct ahoj, ale ...
... uvnitř, nejsem její syn.
Mohl bych být synem kohokoli, ale ne jejím.
Máš celou pusu od sýra.
- I na druhé straně. - Utřela jsem si obě strany.
Už je to dobré. Ještě trošku dole.
Ne, na druhé straně!
V pořádku.
Štve mě, když se maluješ při řízení. Je to nebezpečné.
Může Antonin u nás v sobotu přespat?
- Ne ... - Nebudeš muset vařit.
Co to vyvádíš?
- Chci si poslechnout zprávy. - Mě ty snobové nudí!
Ty jsi nudný. Mě to zajímá.
- Ale říkala jsi, že tě štvou! - Huberte...
...až budeš mít své auto, poslouchej si co chceš. Já poslouchám zprávy.
- Vždyť je ale neposloucháš! - Ne, poslouchám!
- Tak co říkali? - Jezdi autobusem, jako ostatní.
A už dost!.
Co je?
Co se děje?
Můžeme si povídat. Nejsem tvůj soukromý šofér.
Nechci tě vyrušovat když si vychutnáváš zprávy.
..."vychutnáváš"...
Přesně jak tvůj otec,
vždycky zapůsobil svým zvláštním slovníkem.
Připadáš si tak úžasný?
Aby ses nepodělal vole!
- Měl pravdu. Projela jsi na červenou. - To není pravda.
- Už byla červená. - Oranžová.
- Červená, červená, červená!!!
- Neumíš řídit, zabýváš se blbostma.... - Když se ti to nelíbí, jeď si autobusem.
Zeptej se spolužáků, koho z nich vozí do školy autem.
Už dooost! Pořád to tvoje srovnávání.
- Polovinu jich vozí do školy autem! - Máš mě za blbou?
Už toho bylo dost. Vystup!.
Mám zpoždění. Nemíním se s tebou hádat. Ven z auta!
- Máš půlhodiny zpoždění. Můžeš... - Jedu pozdě. Mluvím snad čínsky?
A moc zábavný pasažér zrovna nejsi. Měj se!
ZABIL JSEM SVOU MATKU
Huberte, už máš název pro ten obraz?
Můžete si to přečíst. Napsal jsem to tady na papír.
Název: "SYN"
Gratuluju. Napsal jsi to moc krásně.
- Ve formuláři uvedete roční příjem, pracovní podmínky a sociální úlevy.
Ve druhé části vyzpovídáte rodiče. Všechno tu máte napsáno.
Můžete vytvořit skupiny.
- Prosím! - Ano.
- Mohl bych vyzpovídat tetu? - Ne, Huberte.
Potřebujeme statistiku: co dělají matky. A zejména, co dělají otcové.
Ty nemůžeš napsat, co dělají rodiče?
Já svého otce nikdy neviděl...
...a matka zemřela.
V tom případě....napiš, co dělá tvoje teta.
Promiň, nevěděla jsem to.
Když se zadíváš na lampu ...
... a pak zavřeš oči ...
... uvidíš světlezelené skvrny na černém pozadí.
Myslíš si, že to zvládáš, ale pak najednou...
Dej pokoj!
Ahoj!
- Dáš si taky? - Potřebuju ještě jednou kolem...
... nebude to dlouho trvat. Ahoj, Huberte. - Ahoj.
- Najíš se s námi? - Nemůžu, musím...
- Jo..ahoj zajdo! - Neměj péči, objednáváme sushi.
Máš rád sushi?
- Fakt musím jít domů. - Dobře, tak příště!
A co domácí úkoly? Jak to jde hoši?
V poho! Pracujem jako diví!
Jak bylo dneska?
- Něco jsem se ptala. - Normálně.
- Nezeptáš se, jak jsem se měla já? - Ne.
Proč? Kdyby se něco stalo, už bys mi to jistě řekla.
Ne? A já tobě zrovna tak.
Za mizernýho počasí u dvou nadrženejch imbecilů nestál den za nic...
... ti dva spolu ani slovo neprohodí, nechci o tom mluvit.
Nezájem.
Jestlipak nějaký kluk takhle mluví s matkou?
A kolik matek vychovává svoje děti, jako ty?
Tohle není hotel.
Nejsem ani kuchařka , ani tvůj osobní šofér, co splní každé přání.
Můžeme si promluvit. Vždycky jsme to tak dělali.
Ano, kdysi. Když mi byly čtyři a tys neměla nikoho jiného.
Báječný biftek.
Moc dobrý.
Aspoň to...
Tolik starostí pro nic. Štve mě...
Najmi si pomocnici. Dávno je potřeba.
Už jsi to říkala milionkrát. Ty fakt máš alzheimera!
Mimochodem. Antonin přijde v sobotu trochu dříve, už před obědem.
Všecko připravím. Budeme mít toasty.
Výborně. A tos mi to nemohl říct dříve?
- Říkal jsem ti to ráno v autě. - Neříkal! V sobotu jdeme k Denise.
- Blázníš? Říkal jsem to ráno v autě a ty jsi řekla "ano".
- Fakt máš problémy s pamětí. - Tak dost, Huberte Minele!
Manipulovat se mnou nebudeš. Jsem snad blbá?
Tak dobře.
- Půjdu k Antoninovi a je po problému. - Ani náhodou!
Slíbila jsem, že přijdeš. Denisa tě má ráda a chce tě vidět.
- Speciálně pro nás dělá telecí řízky. - Co je mi do toho?
Mám své plány, svůj život. Já jdu v sobotu k Antoninovi.
- Nezajímají mě ani řízky, ani Denisa.. - Dobře, tak ti přestanu platit školu.
- Je to snadné. - Vydírání?
- Babičku bude jistě zajímat, jak nakládáš s mým dědictvím.... - Dokud ti není 18, je to moje věc.
Pokud se ti něco nelíbí, můžeš jít k otci. Rozuměl jsi? Jasné?
- Nenávidím tě. - No a?
Klidně nenáviď každého, kdo ti říká rozumné věci.
To je nejlepší. Taky jsem všechny nenáviděla a jsem snad mrtvá? Ne, stále žiju!
Hergot, přestaň si aspoň zpívat, když se vztekáš! To nic neřeší!
- Nevztekám se. Jsem absolutně klidná,
Fajn, pozdravuj Denisu a řekni jí, že nepřijdu. Nemohu.
Řekni jí, že je mi to líto, ale nemohu.
Nemyslím, že ji to potěší.
Ale to tebe nerozhází. Tobě je jedno, komu ubližuješ...
I ta nejhorší matka na světě je anděl ve srovnání s tebou.
Jak milé.
Dobře se bav.
Byl jsem nechtěné dítě.
Byl jsem jí na obtíž a ona vůbec nebyla na mateřství připravena.
Vdala se a měla dítě, protože to všichni tak očekávali.
To se od ženy očekává.
Obvykle, skoro vždycky...
Pokud jde o její plat, je přibližně mezi 35 000 ...
... a 45 000.
Máma chce žádat o sociální pomoc.
Sociální výpomoc je směšně nízká, protože...
Hele! Promluvíme si spolu po hodině.
Vypadám snad jak mrtvola?
Dobrá, všichni se uklidní...
Ztište se!
Běžte na svá místa...
Prosím.
Huberte, pojď sem.
Huberte Minele!
Musím s tebou mluvit!
- Proč jsi učitelce řekl... - Nech mě být!
Huberte....stůj!
Huberte, odpovídám za tebe. Stůj prosím.
Podívej.
Mám bonbony...
Proč jsi mi lhal?
Dříve nebo později bych na to přišla.
Už mám po vyučování. Můžeme se jít spolu najíst.
Není snad učitelům zakázáno stýkat se se studenty?
Lež o smrti tvé matky je horší.
Je pravda, že se nesmíme stýkat ve škole, ale dělají to všichni.
Když jsem byla v tvém věku, také jsem sem chodila.
Trochu to tu za ta léta sešlo...
...ale je tu cosi...
Jídlo je příliš tučné, káva příliš hořká, lavice příliš červené, ale ...
- Co si dáte? - Královské uzené.
Já totéž a majonézu k hranolkům.
- A k pití? - Vodu.
Nedovedu pochopit, jak jsem mohl říct, že má matka zemřela.
Byl to pitomý nápad. Promiňte.
Já zase nesnášela otce. Až do dneška.
Všichni si myslí, že během času se vztahy s rodiči zlepší...
... a vše se urovná.
Už jsme spolu nemluvili 10 let.
Nedovedu se k matce chovat hezky. Nemáme nic společného.
Vůbec nic.
Díky.
"Matka se nikdy nestane synovi přítelem."............Cocteau.
"Cti otce svého i matku svou"........Bůh.
- Jsi katolík? - Snad...
Myslím, že něco existuje, že někdo existuje...
Ale já nevím, zda je to Bůh nebo Buddha, nebo .... co já vím...
Ale rozhodně mi nedal tu správnou matku.
Proč jste se stala učitelkou?
Nevím.
Ó zlověstná krutá ženo! Ohavně vřískavý zvuk tvého hlasu...
... mne děsí a já prchám v luh zzelenalý strachem.
Kdybychom tak mohli spáchat sebevraždu...
...své mysli a pak se zrodit znovu.
Mluvit spolu, dívat se na sebe, být spolu.
Jako bychom se dříve nikdy nepotkali.
Kdybychom se my dva s matkou neznali, mohli bychom se mít rádi.
No, není to idiot! Vrací se k tobě jak hodina,....
kterou je třeba odučit.
Ale né!
Věděla jsem to. Vždyť jsem to říkala. Je to šílenství!
- Ahoj mami. - Ahoj Huberte.
Můžeme si promluvit?
- Ne, dívám se na televizi. - I tak se můžeš dívat.
Potřebuji s tebou mluvit. Našel jsem ideální řešení.
- Vážně? - Pro nás, pro naše vztahy.
Poohlédnu se po nějakém bytě.
Opravdu?
Viděl jsem jeden dům, je na něm inzerát. Můžeme se tam jít podívat.
Vypadá dobře, slušná čtvrť. Blízko metro i škola...
... a blízko známých. Nebudeš mě už muset vozit autem.
Nikdy jsi nebydlel sám, není to jednoduché. Je to blbost!
Vůbec ne! Přestěhovali jsme se sem jen kvůli tobě, a teď je ti zatěžko mě vozit.
Nemám na vybranou. Už mě nebaví takhle debilně žít.
Musím se dát do pořádku a vím, co a jak. Vím jak na to.
- Aha, potřebuješ babiččiny peníze? - Ano.
Přesně to jsem myslel. Vidíš, teď si rozumíme!
No, není to tak špatný nápad.
Mami, jsem tak šťastný!
Mám tě rád. Jsi bezvadná. Jdu se mrknout na ten byt.
Mami, jsi zlatá!
Zatraceně zlatá.
Pronajal jsem to partě hovad, a oni to tu všechno počmárali.
Tak tady je koupelna.
Toaleta, sprcha, místo na lékárničku.
Všechno je čisté. Tady je zařízení pro produkty vašeho těla.
A tady šatna, kam se vejde úplně všechno.
Chodba...chodba...chodba....
A tady máme kuchyň.
Konec prohlídky.
Sporák, lednička a dřez. Všechno tu je.
Prima. Výborně!
To mi moc vyhovuje. Je to skutečně... nádhera!
- Dám vědět, jak jsem se rozhodl. - Dobrá, platí.
Ještě něco: nechci žádný hluk. Sousedi mají rádi klid.
Jasné? Dobře. Musím jít, mám práci.
Jdete se mnou?
Mami, chci s tebou mluvit.
- Jdi stranou, právě to začíná. - Bude to jen chvilka.
- Počkej, až budou reklamy. - Mami...
- ...byl jsem se podívat na ten byt. - Jaký byt?
Jak jsem ti včera říkal.
Je bezvadný. Ani se mi to nechce věřit.
Pokoj je velký, koupelna pěkná, je tam plyn i elektřina.
Přemýšlela jsem o tom. Od 16 let bydlet sám. To je trochu zvláštní.
Drahoušku počkej, až ti bude 18...
Prosím?
Včera jsi říkala, že je to dobrý nápad.
Chceš teď couvnout, včera jsi souhlasila!
- Kdo to kdy slyšel? Bydlet v šestnácti sám!
Jsi hnusná. Je mi z tebe zle.
- To je podraz. - Vypadni!
Co to děláš? Zbláznil ses?
- To ne, to ne....nalezou sem mravenci! - Seru na to, seru na tebe!
Huberte, okamžitě to ukliď, Ihned. Řekla jsem!
Seru na tebe!
Říkám, co si myslím.
Ano, mám ji rád, ale není to láska synovská.
Zvláštní. Kdyby jí někdo ublížil, zabiji ho. Bez debat!
Ale zároveň mohu vyjmenovat stovku lidí, které mám raději..
Že tě to ještě nepřestalo bavit!
Co to tu tak voní? Byla jsem na třídní schůzce.
Viděla jsem tam Huberte tvoje obrázky. Kreslíš opravdu pěkně.
Opravdu mě zaujaly. Nechceš mi vymalovat kancelář?
Takové ty barevné skvrny. Nebo jak se tomu správně říká? Pomoz mi...
- Říká se tomu "dripping". - To myslím...dripping.
Máš úplně volnou ruku, Jsme reklamní agentura, ne ministerstvo.
- To zní zajímavě. - Výborně!
- Tak tedy platí? Pokud ne, skončíš na ulici. Pomoz mi prostřít.
- Ale mami, mně je tu dobře. Jak v nebi.
- Vstávej lenochu! - Blázníš?
Stůj, nech toho....!
Huberte, jsi doma?
Tady jsi. Koukni, co jsem koupila.
Vím, co se ti nelíbí.
Nádhera moc pěkné.
Mně to nepřipadá špatné.
Je to tak trochu safari...
Mám ráda vzor zvířecí kůže.
Interiér to proteplí. A jde to dobře i k tapetám.
- Jako tohleto..... - Líbí se mi tygři. Proto jsem ho koupila.
Je krásný.
Miluju tě.
Taky tě mám ráda...
Říkám to upřímně...abys na to nezapomínala.
Pěkně jsi to nazdobil....
...a báječná vajíčka!
- Chutnají ti? - Vynikající. Je tam koriandr, že?
- Poznalas to? - Ano, úžasné. Speciálně kvůli mně?
Perfektní! Dodává to takovou orientální příchuť.
V Maroku tím koření kuskus.
Koriandr se už používá všude.
Jakýs měl týden?
- Dobrý. - Ano?
Sice trochu blázinec, ale ušlo to.
Co je to za zvuk? Něco slyším.
To je jen pračka. Zapnul jsem ji ráno.
Vážně?
- To je dobře. - Ano.
Ty jsi ještě tady? Tebe snad někdo předělal!
To bude Dédé.
- Ahoj Dédé. - Jak se máš?
Dobře. Už chápu, proč ses vrátila. Už jsi dost opálená.
- To ty ses nezměnila. - Podívej na můj modýlek.
- Koupila jsem to ve Fort Lauderdale. - Sexy!
- Nazdar! - Ahoj!
Pan "Myčka nádobí". Jaká vzácnost!
Jak jsi to dokázala? Pošlu ti na výchovu toho svého.
- Manžela a nebo syna? - Oba.
Máš vždycky dobrou odpověď.
Jdeme do solárka a pak se vrátíme na oběd. Najíš se s námi?
Huberte, najíš se s námi?
Ano.
Udělám špagety s pestem a až se vrátíte, najíme se společně.
Výborně.
Dobře. Hned jsem hotova.
Já si tu zatím popovídám s tvým synkem.
Dédé, pojď se podívat na můj ibišek. Má krásný růžový květ.
- Veliký! Nádherný! - Můj ibišek ještě nekvetl.
- Už jsem dost hnědá. - A já smrtelně bledá.
Nesmysl! Můj Sylvain nemá solárium rád.
- Dává mi číst články o rakovině. - To není opravdové slunce.
Jasně, já mu to také říkám.
Dobrý den. Viděli jsme se na rodičovském sdružení.
Héléne Rimbaudová, Antoninova matka. - Ano, ovšem. Promiňte.
- Máte se dobře? - Ano, ano.
Čekám tu na matku. Já už mám opalování dost.
Za týden to budou už dva měsíce, co naši kluci...
- Dva měsíce? - Ano.
- Jaké dva měsíce? - Co jsou spolu.
Chantal Lemmingová.
Kabina číslo 13. Jste na řadě.
- O narozeninách toho nechám. - Já také.
- Je to příliš drahé. - A ještě si zaděláváš na funus.
Teď už vím, proč je Hubert tak divný.
Jakto?
To nádobí, pračka, pesto. Už má asi jasno.
Ubohý kluk.
Když běžel Titanic, byl úplně blázen do DiCapria.
Dokonce mu napsal anglicky dopis. Moc hezký.
Když byl malý, říkal mi všechno...
A teď kritizuje všechno, co řeknu. Všechno je vždycky špatně.
To je jako...
...jako by se všechno vymazalo. Jako by...
Nevím.
Mám pocit,...
...že všechno je pryč. Naše zážitky, naše cestování.
Všechno zmizelo. Zvláštní, že?
Na tom přece....
...nic není...
...být homosexuál.
Taková věc.....
Musím jít nakoupit. Můžu tě svézt do videopůjčovny...
... můžeš tam zůstat. Chceš? - Prima.
- Mám tě ráda, chlapečku. - Já tebe taky.
- Jen si pospěš, nebo nám zavřou. - Přijdu hned.
Sakra! To tu mám snad spát?!
Už tu čekám 15 minut. Ještě dvě minuty a jela jsem. Štveš mě!
- Další. - Děkuji.
- Vítejte. Váš telefon? - 450-555-6352.
- Máte dvě DVD a jeden Blu-ray. - Blu-co?
Akce je 3 filmy na 3 dny, ale to se nevztahuje na Blu-ray.
Vyměníte si to?
To bylo naposled.
Já snad vyrostu, než si milostpán vybere film.
- Tomu ty nerozumíš. - Jasně, jsem blbá.
To jsi odjela a zase ses vrátila, abys do mě mohla rejpat?
- Děláš tu anketu? - Nezačínej zase.
Kolik kluků bere jejich matka do videopůjčovny?
Příště pojedeš na kole, beze mě.
O čem to mluvíš? Byl to tvůj nápad. Ty ses ptala, zda se chci svézt.
Jak jsem mohla vědět, že budeš vybírat filmy do třech kvartýrů?
Ale ty jsi sobec, jako vždycky myslíš jen na sebe.
Byla tam fronta. Měl jsem se proboxovat dopředu, kvůli tomu, že drahá matička čeká v autě?
Samozřejmě zase křičíš jako hysterka.
- Ty ječíš! - Ano, křičím.
A co děláš teď ty? Ječíš!
Myslím, že bys měl odjet za otcem. Já už to takhle nevydržím.
Už toho mám dost.
Věděl jsem, že máš těžkýho Alzheimera, ale že jsi slepá, jsem netušil.
- Co má být tohle? - Co dneska?
Nic? Ničeho sis nevšimla? Pračka, nádobí. To všechno.
Jídlo. Všechno, jen abys byla šťastná!
Bravo, Huberte! Bože, to je hrdinství!
Jednou jsi něco udělal. Mám ti snad dát metál...
...protože jsi jednou udělal, co dělají ostatní? - Přestaň s tím srovnáváním.
Nejsem jako ostatní kluci a ty nejsi jako ostatní matky.
- Jsme unikáty. - Samozřejmě jako vždy máš pravdu.
Ano! Mám pravdu! Nenávidím tě.
- Já to už nevydržím. - Ty nejsi ničím výjimečný.
Nemůžu už s tebou žít. Děláš mi ze života peklo.
- Odejdu na poušť, bez jídla, bez vody... - Výborně! Velbloudi, horko, žádná voda...
- Jen abych byl od tebe pryč. - Až nebudeš moct, tak zavoláš:
"Mami, mám žízeň! Promiň." - Nikdy nejsi spokojená.
- Ne, nikdy nejsem spokojená. - Mlč, když mluvím a poslouchej!
Tak já se zeptám: Nepřipadlo ti divné, proč nemáš chlapa?
Jsi jak tvoje matka: absolutně blbá.
Co to děláš?
- Otevři! Otevři dveře, říkám. - Je otevřeno.
Otevři. Nemůžu sakra otevřít.
Mám ti pomoct?
- Co je tu k smíchu? Co? - Směju se sobě.
Dveře jsou otevřené. Vystup.
Co to děláš idiote? Zbláznil ses? Slez ze mě.
Vždyť to je moje noha. Taky se můžeš smát... Pěkně tučná zadnice.
- Pusť mě, pusť! - No promiň!
- Dej pryč tu nohu. - Sakra, nedotýkej se mě.
Nezapomněl sis náhodou klíče?
Pomoz mi s nákupem.
Huberte, pojď mi pomoct s věcmi z auta.
Tak dobře! Jak ty mně, tak já tobě!
Huberte?
Antonine.
Musíš zavolat matce.
Nemůžeš ke mně jen tak vpadnout.
Nejsem útočiště bláznivých studentů. Mohli by mě vyhodit.
Neutekl jsem. Jen jsem si dal pauzu.
Vím, že tu je všechno staromódní. Je to dům mé babičky.
- Myslíš, že je to velkej kumšt utéct? - Myslíš....
... ujet od videopůjčovny nebo z domu?
Tak se mnou nemluv. Kde jsi?
U Antonina.
Zítra si odnesu věci.
To se chceš nastěhovat ke kamarádovi?
Tady jsem aspoň u lidí, co já mám rád a co mají rádi mě.
A tím se všechno vyřeší?
Myslíš, že život s tebou je ráj?
Nevím, kdy se vrátím, ale zajdi do mé ložnice.
Třetí šuplík. Mezi komiksy je staré vydání Van de Veerovy "Filozofie do postele".
Aspoň ti to líp uteče.
S matkou nesmíš takhle mluvit. Věřím, že to není snadné...
Když jsem byl malý, byli jsme s mámou přátelé.
Její kamarádky říkali, že mě příliš rozmazluje a vůbec nebije.
Byl to ten typ žen, co pořád říká: "Je tak jiný!"
Je to otrava. Když lidé říkají "jiný"...
... jsou neschopní pochopit, v čem ta "jinakost" je.
Nebo to ocenit. Nebo se stydí říct, že se jim to nelíbí.
Matka také často říká, že jsem "jiný".
- Dobré ráno. - Dobré ráno. Děkuji.
Jestli někdo přijde na to, žes tu byl, budu mít problémy.
Rozumím.
Proč nejsem jako ostatní?
Kamarádům připadají jejich matky taky praštěné, ale mají je rádi.
Zdá se mi, že bych snad ani neměl mít matku.
Možná tvá matka neměla mít syna.
- Strana 131, odstavec 26.
De Tourvel odmítá Valmontovu lásku.
Kurva stará.
Myslíš, že ta de Tourvel ...
O čem to sníme vikomte?
Ano...ty? Jak se máš?
Nic...děláme s kamarádem domácí úkol.
Odpoledne?
Dobře. Platí.
Přijdu.
Kdo to byl?
- Otec. - Co říkal?
- Zve mě k sobě na film a na oběd. Jako když jsem byl malý.
Nikdy jsi mi o otci nevyprávěl.
Já vím.
Rodiče se rozvedli, když mi bylo 7. Matka říkala, že otec....
... měl strach, že mě nebude umět vychovávat...
Odešel od nás. Ne příliš daleko, ale odešel.
Od té doby ho moc nevídám. Jen na Vánoce a Velikonoce.
Posílal nám peníze a pohlednice.
Jen prostě neví, o co přišel.
- Ahoj, Huberte. Pojď dál. - Ahoj.
Jsem fakt rád, žes mě pozval....
...protože doma s mámou je to peklo.
Bydlím teď u kamaráda.
- Co má tohle znamenat? - Jen pěkně pojď!
Říkal jsi, že budou špagety. Lhal jsi.
- Poslyš, musíme si promluvit. - Tak to teda bude zábava.
Dáš si něco?
Ne...
Dobrý den, Huberte.
Takže?
Takže, matka a já jsme se dohodli na závažném kroku.
Ve škole propadáš, nehledě na známky z francouzštiny.
Co se děje? Je teprve říjen. Trochu zaberu a bude to.
- Za týden půjdeš do internátní školy. - Cože?!
Do Coaticooku, blízko Magogu. Našli jsme dobrou školu.
Je tam krásná příroda. Fotky jsou na internetu.
- Krásné okolí bude mít na tebe dobrý vliv. - Bude se ti tam líbit.
Ne, nebude se mi tam líbit.
A teď je první čtvrtletí. To se nedá měnit škola.
- Nepůjdu do internátní školy. - Půjdeš, pokud chceš mít diplom.
"Ad augusta per angusta."
Utrpením ke slávě!
Je tam úplně jiná atmosféra. Daleko přísnější.
- Potřebuješ ukáznit a matka... - To jistě spískala ona, že?
- Huberte, jsi drzý. - Sama sis začala.
Změň laskavě tón.
- Snad si můžeme promluvit jako dospělí. - Ne!
Kde ty ses tady vzal? Neviděli jsme se 4 měsíce.
Nikdy sis na mne neudělal čas, stále nějaké výmluvy, jednou práce, jindy ...
A najednou se tady objevíš a vykládáš blbosti, co mně nezajímají. Jdi do prdele!
- Tak snad už dost? - Klid Richarde.
Jsem úplně klidný.
Nepojedu do toho buranova. Jasný? To není nic pro mě.
- Proč ne? Je tam krásně! - Co mi je do toho, jak tam je!
Je to díra venkovská...
Udělala jsem čaj. Vím, že je to trochu britsky ujeté...
- Mléko nebo cukr? - Mléko.
- Nechceš si sundat bundu? - Ne, je mi dobře.
Přečetla jsem si, cos napsal: verše, povídky....
Měla jsem ti to už říci dřív, ale nemohla jsem odolat.
Přihlásila jsem tě do soutěže "Spisovatelé zítřka".
Mohl sice přihlašovat jen třídní, ale já s ním promluvila a je to v pořádku.
Co se děje? Udělala jsem něco špatně?
Ne, to ne...
Tak co tedy?
Rodiče mě posílají do internátní školy.
Musím tam. Zařídili všechno rychle...
Proto jsi tak nesvůj...
Kdy odjíždíš?
Dnes večer.
Chci vám za všechno poděkovat.
Tak já už jdu. Musím si ještě vzít věci. Nechci přijít pozdě.
Huberte...
Ano...?
Ale neodhlašuj se z té soutěže. Nezáleží, na jaké škole jseš. Platí?
Tak hodně štěstí na nové škole.
O víkendu vás navštívím.
Počkej.
Tady...strana 218, poslední odstavec...
Tak už běž.
Matko, od nebezpečí tohoto věrolomného světa
chraň můj bezbranný člun.
Za štěstí vděčím tvé mateřské lásce.
Mám o tebe trochu strach. Internáty jsou plné teploušů.
Potřebuješ pás cudnosti.
Abys věděl...
...tady...
...udělal jsem ho pro tebe.
Budou ti připomínat mě a naši první fotku.
To jsem já....
...to jsi ty...
...a tohle je tvá máma.
Tohle bylo ve schránce. Je to pro tebe.
- Dobrá... - Už jdu. Netrap se.
Odcházím.
Panebože!
Co to děláš?
Doprovodím tě. Musíme se přece rozloučit.
Posíláš mě bůhvíkam, ničíš mi život a chceš polibek na rozloučenou?!
Minutu před tím, než mi bude 18, ti zavolám a už o mně víckrát neuslyšíš.
Ty a tvé sprosté chování se hodí tak akorát k prasatům!
Ty stupidní sklerotičko, v hadrech odporných barev....
... s účesem, jak ovčí hlava, tvoji motýli na stěnách, tvoje intriky...
... to vše se na tebe nalepilo.
Co bys dělala, kdybych dneska zhebnul?
Umřela bych zítra.
Milý Huberte,
podobáš se rybě z hlubin: slepé, ale svítící jasným světlem.
Plaveš v kalných vodách s urputností dnešního člověka, ale s křehkou poezií zašlých časů.
Hned jak jsi odjel, volal můj otec, a ptal se, co je nového.
10 let mlčení, 10 sekund keců, tomu říkám absurdita života.
Rozhodla jsem se navštívit kamarádku z dětství v Prince George v Britské Kolumbii.
Nevím, kdy se vrátím a vrátím-li se vůbec...
Nikdy na tebe nezapomenu. Julie Cloutier XX
Tak končíme. Okamžitě odevzdejte své práce...
...jinak budu strhávat body.
"ZABIL JSEM SVOU MATKU"
Chápu, že všichni pokládají nenávist k matce za hřích.
Je to licoměrnost.
I oni nenáviděli své matky.
Někdo jen vteřinu, někdo po celý rok...
Možná i déle. Možná to už zapomněli. To není podstatné.
Nic to na věci nemění.
- Co bys rád? - Seznámit se.
A tvou buchtu, pokud ji nebudeš jíst.
- Já jsem Hubert. - Já vím. Já Eric.
Dík.
Je to tu hustý, ale v noci seženeš všechno.
Děkuju nechci! Karcinogeny a barviva.
Plný příchutí a aromat.
Jak ses sem dostal?
Kvůli matce...nenávidí mě.
- Matka tě nenávidí? Proč? - Prostě mě nenávidí.
- Otravuje mi můj život. - Co je to "tvůj život"?
- Nevím...a co je "tvůj život"? - Můj život...
...není o matce, co by mě nenáviděla.
Já nemám matku.
- Asi jsem se tě dotknul... - Ne, vůbec ne.
Jdeme.
Promiň.
Zítra jdeme pařit. Přidáš se?
Mami, promiň, že tě budím. Maminko drahá.
- Co se děje? - Mami.
- Stalo se něco? - Jsem tak rád, že tě vidím.
Musíme si promluvit...vážně.
Tolikrát jsem si chtěl promluvit. Chci, abychom si povídali.
A o čem?
Jednou jsem jel metrem a tehdy mně napadlo....
...jestli by se všechno dalo vrátit zpět...
...zase bychom byli spolu a já ti zase všechno vyprávěl, o kdejaké hlouposti...
Ale neřekl jsem nic... protože nedovedu mluvit...
Víš, že se mi těžko mluví...
...a kdybych měl vyslovit všechna slovíčka, která bych...
...ti chtěl říct, potřeboval bych na to sto let.
Sto let na to, abych mohl povědět všechno.
A tak jedu v tom metru a přemýšlím o tom.
Myslím na tebe a kolem jsou bláznivá grafitti a šílené barvy...
- Grafitti jsou hnusná. - Bylo to úžasné!
Bylo to tak neuvěřitelně krásné, díval jsem se kolem a pomyslil si:
Musíme si promluvit. Určitě si musíme promluvit!
Protože slyším, jak říkáváš: "Už si nepovídáme jako dřív."
Také si to myslím. Máš pravdu. A tehdy...
A tehdy jsem si řekl: jestli to nepovím teď...
...jestli ti to nepovím teď ...
...nedáš mi pokoj ani po smrti.
Jestli to neřeknu teď, budou mě ta slova pronásledovat i v hrobě....
...a tenký hlásek bude šeptat: "Měls to říct!"
Sakra! Mohls to říct, ale neřekl...neřekl...neřekl....
Mohls jí to říct! "
- Že je to tak? - Ty....
Ty sis vzal nějaké drogy?
Brals drogy v internátu?
- Proboha. - Na tom nezáleží.
Na tom nezáleží. Důležité...
...daleko důležitější je, ...
... že jsme teď spolu.
Rozumíš? To je důležité!
- Ostatní je vedlejší. - Dobře.
- Tak je to lepší. - Dej si skleničku mléka.
- Cítím se dobře. - Jsi celý mokrý.
Cítím se dobře. Fakt dobře. Mám tě rád. Mám tě rád.
- Mám tě rád. - Mám tě ráda.
Taky tě mám moc ráda, ale teď je čas jít spát.
Dej si mléko, ředí to narkotika.
- Ty se směješ. - Protože jsem šťastný.
Taky jsem šťastná.
Už je moc pozdě....utíkej spát...
A vypij si trochu mléka.
- Díky, za svezení. - Rádo se stalo, chlapečku.
- Co to budete malovat? - Kancelář Antoninovy matky.
Uděláme tam dripping, ve stylu Jacksona Pollocka.
- Jasona co? - Jacksona Pollocka!
Mami ...
...hodně jsme toho spolu v noci probrali, co?
Chci jen...
...měl jsem speed.
A po speedu se hodně žvaní.
Vůbec nevím, co jsem říkal.
Nechci, aby sis myslela ...
Hezký den!
Paní Lemmingová, pane Mineli, tímto potvrzujeme pokračování...
...pobytu Vašeho syna v internátu Notre-Dame pro příští rok.
- Ahoj zlatíčko.
Pitomej koláč.
Koukni jak jsem šikovně koupila krásný kabátek u Suzie Coquette.
Moc krásný.
Stál jen 8 dolarů, ale normálně by stál 40. Podívej, jak je pěkný.
Je to Mario Fabuli a moc mi sluší. Sáhni si, jak je příjemný.
Ta brož s hroznem se na něm bude pěkně vyjímat.
Podívej....jak pro mě dělaný.
Líbí se ti? Moc krásný kabátek, že?
Je příšerný.
- Proboha, ty jsi tak protivný! - Možná, ale zato mám vkus.
To je tvůj záměr, abychom byli stále nepřátelé?
- Zapsala jsi mě i na příští rok. - Poslouchej...
Ne! To ty poslouchej mě. Už toho mám dost.
Máš mě za tříletýho kluka...
...a ještě ti mám děkovat, že mě posíláš do tý díry.
Teď ti můžu říct, v čem jsi udělala děsnou chybu.
Rozumíš mi? Víš co teď udělám?
Odejdu a už mě nikdy neuvidíš. Nikdy!
To je škoda. Chtěla jsem udělat hovězí medailonky.
Ty máš rád. A také koláč. Byla by to prima večeře.
Ty si myslíš, že všechno vyřeší hovězí a koláč?
- Příště dostaneš arašidové máslo. - Posíláš mě do toho zapadákova...
...pryč od toho, co mám rád, protože jsi mladá a nezkušená matka.
Vůbec netušíš, jaká má matka být. Všechno je to jen tvoje chyba.
Ty nikdy nebudeš mít takové problémy. Protože ty nikdy nebudeš mít děti.
- Kdes to vzala, že nebudu mít děti? - Homosexuálové nemohou mít děti.
Bylo moc příjemný slyšet to od někoho, koho vidím poprvé.
"Můj syn a váš syn...už dva měsíce..."
Nádhera! Byla jsem bez sebe radostí, když jsem to slyšela.
Kdo? Kdo ti to řekl?
Pověz, kdo ti to řekl?
Antoninova matka.
Antoninova...
...tvého kamarádíčka. Abys věděl, Huberte!
Bolí mě, žes to skrýval.
Žes mi nedůvěřoval, že netušíš, jak tě mám ráda...
Ty mě nemáš ráda! Nechci to poslouchat.
Kdybys mě měla ráda, nikdy bys mě tam neposlala.
- Tohle není láska! - Jdi pryč!
- Promiň, jen jsem chtěl... - Jdi pryč, už toho mám dost!
Už toho bylo dost.
- Promiň. - Ne.
Půjdeš jíst k Antoninovi. Ať tě pak sveze k autobusu.
Pro dnešek to stačilo.
- Nechtěl jsem tě urazit. - Já vím.
V pořádku, Huberte.
Zítra letím do New Yorku.
Je to hrůza, že je třeba tolik studovat, aby byl člověk finančně nezávislý...
... nebo se vám to tak líbí? - Co to má znamenat?
- Tak jaké je to v internátě?
- Zdvořilý dotaz. Úžasné. - Jak to?
Je to tak zlé?
Pokud máš problémy doma, můžeš být o víkendech u nás.
Ale tvá matka je přece stále tvá matka, ne?
Zdá se mi, že ji ale přesto stále máš rád.
Řekls jí o sobě a Antoninovi?
Takže ne.
Desert? Jahodový dort.
Ať žije bipolárnost!
- Doprčic!
"Baterie je nabita"
Říkám, to co si myslím.
Ano, mám ji rád, ale není to láska synovská
Zvláštní. Kdyby jí někdo ublížil, zabiji ho. Bez debat!
Ale zároveň mohu vyjmenovat stovku lidí, které mám raději.
Je to paradox. Nemůžeš svou matku milovat...
... ale zároveň ji nemůžeš nemilovat.
Pokud je nutné se v životě s něčím prát, tak jen s tím špatným uvnitř nás.
A zkrotit ho - to je umění!
A jsme my snad v duši umělci?
Milý Huberte, píšu z Oregonu. S kamarádkou jsme si na cestu z Vancouveru...
...do San Franciska pronajaly kola. Vítr ve vlasech, krásné západy slunce, laciné hotely,
Nádhera. A co ty? Co internát? Co matka? Julie XX
- Účtárna. Prosím! - Paní Lemmingová?
- Ano, to jsem já. - Tady je Ghyslaine Nadeau, ředitel internátu.
- Nevím, jak vám to mám říct, madam...ale váš syn Hubert ...
...utekl. - Promiňte...?
Ráno byl ještě na snídani ale na nástupu už nebyl.
Všude jsme ho hledali, ale našli jsme jen vzkaz, adresovaný vám.
Domnívali jsme se, že může být v nebezpečí, tak jsme si jej přečetli.
- Co tam píše? - Stojí tu:
"Pokud chceš se mnou mluvit, jsem ve svém království. "
Netušíte, kde je to království?
Je to v Montmagny. Bohužel musím končit, mám moc práce.
Můžete nám prosím zavolat, pokud se o něm něco dozvíte?
Nikdy se nestalo, že by některý náš žák utekl.
Ale vždycky je něco poprvé.
Paní Lemmingová, dovolte mi ještě poznámku...
Vím, že váš syn vyrůstal v neúplné rodině.
Nepřemýšlela jste o tom, že by mu prospěla přítomnost muže v domě?
Mužské autorita by byla vhodná, co myslíte?
Tak to je vrchol, ty arogantní kreténe! Myslíš si snad, že jsi Kristus?
Ty mi budeš vykládat, jaká má bejt matka?
Má matka byla maniodepresivní a často bývala ve špitále.
Za muže mám zbabělce, co na otcovství kašle.
Už 15 let pětkrát v týdnu vstávám do práce v půl šesté...
Vozím kluka do školy a denně mu vařím.
- Madam, poslyšte... - Mlč a poslouchej ty!
Jste jen hrstka ubohých samců. Banda rozumprdů!
Zajímají vás jen navoněné kravaty se zajíčky...
...a červené trenky házíte do pračky s bílými ponožkami! Máš rád růžové ponožky?
A neříkej mi, že utekl jen proto, že jsem osamělá matka.
V bance máš ubohejch 150 táců...
... vytahuješ se svými posranými diplomy...
... a 17letý kluk vám uteče jen proto, že jsem špatná matka...
... že jsem se mu dostatečně nevěnovala?
Otravuješ mě otázkama a blbejma radama...
...házíš na mě vinu za svou neschopnost! Jdi do prdele, idiote!
Jestli příští týden nebudu mít v kastlíku šek s mými penězi...
...najdu si tě, a ukážu ti, co jsem zač! Rozumíš, ty hajzle?
Je to jasný?
Nezapomněl jsi moje krámy?
Díky...
Myslel jsem, že budeš mít ve škole neomluvený den.
Při tvým prospěchu...
Věděl jsem, že budeš mít auto, když je matka v New Yorku.
Když myslíš, ale...
... já jsem tvá holka, tvoje děvka. Kašli na to, když si to poseru.
Víš co udělá matka? Pošle na nás policii. Půjde na úřady.
Co je ti potom? To je můj problém.
A nekoukej na mě těma psíma vočima!
Začalo to tehdy, když jsi spadl ze schodů. bylo mi tě líto....
Miluji tě...
Antonin?..........Chantal...
- Hodně jsem o vás slyšel.. - Ale to už neplatí...
Bydleli jste tu, když byl Hubert malý?
Ano. Po rozvodu jsme se přestěhovali do města. Teď to tu patří jeho otci.
Kde je Hubert? Šel na skály?
Ano.